(císařská slavnostní fanfara)
(víření vojenského bubnu)
(vojenská pochodová hudba)
(hraje flašinet, ozývá se hekání a vzdychání)
Milostpane! Milostpane! (bytna)
Tak nam zabili Ferdinanda!
Kterýho, paní Müllerová? Já znam dva.
Jeden je sluha u drogisty Průši
a vypil mu tam láhev nějakýho mazání na vlasy.
Ne, pana arcivevodu z Konopišté,
toho tlustýho, nábožnýho.
Ježíšmarjá, to je dobrý. A kde se mu to stalo?
Práskli ho v Sarajevu z revolveru.
Jel tam s tou svou arciknéžnou v automobilu.
Tak vidíte, paní Müllerova, jak může jízda automobilem skončit.
- A trapil se dlouho? - Pan arcivévoda byl hned hotovej.
To vědí, že s revolverem nejsou žádný hračky.
Některej revolver nedá ránu, i kdybyste se zbláznila.
Ale na pana arcivěvodu
si určitě koupili něco lepšího.
A taky bych se chtěl vsadit, že ten člověk, co to udělal,
se na to pékně voblík.
To není jako když pytlák střílí hajnýho.
To musíte jít v cylindru,
aby vas dřív nesebral policajt.
Ono jich prej bylo víc.
No to se samo sebou rozumí.
- Kdybyste chtěla zabít arcivévodu nebo císaře pána... -Milostpane!
Taky byste se s někým poradila.
Ono víc lidí má víc rozumu.
Ten poradí to, ten poradí ono,
a pak se dílo podaří, jak je to v tej naší hymné.
Noviny píšou, že pan arcivévoda byl jako řešeto.
Vystřílel na něho všechny patrony.
To jde náramně rychle. Já bych si na takovou věc koupil Browning.
Vypada to jako hračka, ale můžete s tím za dvě minuty
postřílet dvacet arcivěvodů, hubenejch nebo tlustejch.
(hluk padajícího nádobí za dveřmi)
uj, to jsem se lekla! Myslela jsem, že nas někdo špehoval.
A on se nám místo toho vratil už šestkrát prodanej Balabán.
Milostpane, oni mají s tím zvířetem smůlu. Proč si ho jen brali?
Já se ho ujal, protože je tak ošklivej,
že se mu všichni psi vyhejbali.
- A on byl takovej smutnej. - Ale co se nás už natrápil!
Tak paní Müllerová, já jdu ted' do hospody U Kalicha.
- A klíč mi dají k domovnici. - S Pánem Bohem.
(klidná hudba)
- To mame pékné léto, co? - Stojí to všechno za hovno.
Ti nám to v tom Sarajevu vyvedli, co?
V tej nuselskej vinárně? Tam se perou každej den.
V bosenským Sarajevu. Zastřelili tam pana arcivévodu.
Co tomu říkáte?
Já se do takovejch vécí nepletu. Já jsem živnostník.
Pane hostinský, tady kdysi visel portrét císaře pána.
Jo, visel, ale sraly na něj mouchy,
tak jsem ho dal na půdu.
To víte, ještě by si mohl někdo dovolit nějakou poznámku
a byly by z toho nepříjemnosti. Copak to potřebuju?
- Dobrej den vespolek! - Zdravíčko, pane Švejk!
Dej mi černý.
Ve Vídni dneska taky mají smutek.
Vy mi to nebudete věřit, ale ja věděl, že se v Sarajevu néco stane.
- Cože? Vy jste to věděl? - No bodejt'!
Jak je vojenská přehlídka, tak se vždycky něco semele.
- To je vaše? - Prosím.
Jednou mně při takový přehlídce
scházelo dvacet knoflíků u mundúru.
Zavřeli mě za to na čtrnáct dní do ajnclíku,
dva dny jsem ležel jako Lazar svázanej do kozelce.
A to všechno kvůli disciplíně.
Náš obrlajtnant, nějakej Makovec, nam vždycky říkal:
"Disciplína, vy kluci pitomí, musí bejt!
Jinak byste lezli jak opice po stromech!"
A není to pravda?
Představte si park, třeba na Karláku,
a na každem stromě jeden voják bez disciplíny.
Z toho jsem měl vždycky největší strach.
- V tom Sarajevu to udělali Srbové. -To se mýlíte.
To udélali Turci.
Kvůli Bosné a Hercegovině.
Mají vztek, že jim naš císař pan v té válce se Srbskem nepomohl.
Máš rad Turky?
Máš rad ty pohanský psy?
Hosta jako host, třebas Turek.
Pro nas živnostníky neplatí žádná politika.
Zaplat' si pivo, a žvaň si, co chceš.
Dobře, ale připustíte, že je to pro Rakousko ztrata.
Ztráta to je.
On se nedá Ferdinand nahradit nějakým pitomou.
Taky bych nechtél bejt v kůži tý vdovy. Co ted' bude dělat?
Děti jsou sirotkové, panství na Konopišti bez pána.
Vdávat se nějakýho novýho arcivévodu? Co z toho má mít?
Pojede s ním zase do Sarajeva a bude vdovou podruhý.
Pánové, obrat'te list.
Já tohle nemám rád.
Něco se kecne a pak to člověka mrzí.
Nejsme přece opilí, aby tu padaly urážky panovnickýho domu.
A jaké urážky se dělají,
když je člověk jako tento...?
- Všelijaký. - Jaký? Znáte nějaký?
Opijte se,
dejte si zahrát rakouskou hymnu,
a uvidíte, co začnete mluvit.
Ale on to císař pán takhle nenechá.
To ho málo znáte. Vojna s Turkem musí bejt!
Zabili jste mně strejčka? Tak tady mate přes držku!
Válka bude, víc vám neřeknu.
Pojd'te se mnou na chodbu, já vám tam něco povím.
Dej mi ještě jednu slivovici, musím jít, poněvadž jsem zatčenej.
- Pojd'te sem. Jste ženat? - Jsem.
- Může vaše žena věst živnost po dobu vaší nepřítomnosti? -Může.
Tak jí to předejte, večer si pro vás přijdeme.
Nic si z toho nedělej, já tam jdu jenom pro velezradu.
Ale proč ja? Já byl přece tak opatrnej!
Řekl jste, že mouchy pokálely císaře pána. Jdeme.
Oni už vám toho císaře pána vyženou z hlavy!
Já jsem nevinnej! Noviny vůbec nečtu!
- Co je mně do toho? - O politiku se nezajímám.
Já jsem nevinnej, pane, já jsem nevinnej!
Kam jste dal můj košík? Jebem ti Boga!
- Chci mluvit se svým advokátem! - Jebem ti duši, jsem žebrak!
Řekněte panu komisaři, že...
Je zde volno, prosím?
Tak jak to vypadá venku? Budeme tu dlouho?
To záleží na tom, jakej zločin máte na svědomí.
Já jsem předseda baračníků, měli jsme zahradní slavnost,
dva metráky řízků, bohatá tombola, a když jsme byli v nejlepším,
přijde nějaký pan, at' toho necháme, že má Rakousko smutek.
Řekl jsem jen: "Počkejte chvilku,
než dohrají, Hej, Slovane?." A už jsem tady.
No, to si posedíte.
Mně sebrali jenom proto, že jsem při kartách vykřikl:
"Sedm kulí! Jako v Sarajevu!"
Z toho kouká pro každýho takovejch deset let.
- A proč já? Mám papírnictví! - Já jsem nevinnej!
Kristus Pán byl taky nevinnej, a taky ho ukřižovali.
Nikdy nikde nikomu na nějakym nevinnym člověku nezaleželo.
Já nejsem Kristus Pán! Já jsem opravdu nevinnej!
Pane, vy jste takovej povolnej, vysvětlete jim, že jsem nevinnej.
Prosím o klid. Připravuji se na přednášku.
Já jsem nevinnej!
A proč tu račte být vy?
Mně vynechte, darebáci! S vámi bych se dostal do pěkný šlamastyky!
Ten pan je tu jen pro pokus loupežně vraždy.
- Tak jsem tady taky! - Já to věděl, že pán bude držet slovo.
Takova přesnost je moc pěkná véc.
Takova přesnost stojí za hovno.
Já se zblázním. Vždyt' my jsme vlastné ve vězení.
Dřív to bejvalo horší.
Obžalovaní museli chodit po rozžhaveněm železe.
- Ale ne! - A pít roztavené olovo!
Dneska? Je to legrace.
Kavalce máme, stůl mame, záchod máme přímo pod hubou.
Poměry se rozhodně zlepšily. K našemu dobru.
Švejk Josef. K výslechu.
- Pardon. - Služebník.
Vždyt' jsem nic takového neřekl... (dolehá z chodby)
Nechte toho! Kolikrát budete ještě plivat?
Já bych nemusel, ale dbám úředních předpisů.
Tamhle na tý cedulce...
Delikty byly spachány v hospodé U Kalicha... (tlumené)
Dobrý den přeju, pánově, všem vespolek.
Netvařte se tak blbě!
Já si nemůžu pomoct.
Já byl už na vojně superarbitrován pro blbost.
Já jsem ouřední blb.
To, čeho jste se dopustil, svědčí o tom, že máte všech pět pohromadě.
Urážka Jeho Veličenstva, schvalování atentátu,
zlehčování státního smutku, pobuřování, vyzývání ke vzpouře.
Co mné do toho koukáte?
Jen jsem chtěl vědět, jestli je tam všecko.
- Je toho hodně. - Je toho hodně. Všeho moc škodí.
- No, vidíte, že to uznáváte. - Uznávám všechno, přísnost musí bejt.
- S kým se stýkáte? - Se svou posluhovačkou.
A v politických kruzích nemáte známého?
To mám, kupuju si Národní političku, kvůli inzerci,
když se hledá ztracenej pes.
Držte hubu! Přiznaváte se ke všemu?
Jestli si přejou, vašnosti, abych se přiznal, tak se přiznam.
Jestli ale řeknou: "Švejku, nepřiznávejte se k ničemu!"
Budu se vykrucovat do roztrhání těla.
Tady to podepište.
Moment, ještě tečku. Mám ještě něco podepsat?
Ráno vás odvezou k trestnímu soudu.
V kolik hodin, vašnosti? Abych snad nezaspal!
- Ven! -Já jen aby kvůli mně nebylo nějaký zdržení...
(dramaticka hudba)
Tak co? Jak?
Právě jsem se přiznal, že jsem asi zabil pana arcivévodu Ferdinanda.
Dobro došli!
(dětské hlasky) Zlata brána otevřená, zlatým klíčem podepřená,
kdo do ní vejde, tomu hlava sejde...
Dobrý den.
Posad'te se.
Vy jste tedy pan Švejk.
Já myslím, že jím musím bejt. Můj tatínek byl Švejk...
Vy jste nadrobil pěkné věci, máte toho mnoho na svědomí.
Já mám toho vždycky moc na svědomí. Možná víc než račej mít voni.
To vidím v protokolu.
Nedělali na vás na polici nátlak?
Ale kdepak, když mi řekli, abych to podepsal, tak jsem uposlechl.
Přece se s nimi nebudu prat kvůli svému vlastnímu podpisu.
Tím bych si rozhodně neposloužil.
- Cítíte se úplné zdravým? - To právě ne, vašnosti.
Mám reuma. Mažu se opodeldokem.
Když má bejt zména počasí, to vám mně to loupe...
(vrzání židle)
- Slyšíte, jak mně vržou klouby? - Sednéte si zase.
Co byste řekl, pane Švejku, kdyby vás prohlédli úřední lékaři?
Mě už prohlédl lékař na policii, jestli nemam kapavku.
Víte, pane Švejku, my to přece jen zkusíme.
Odpočinete si, ne? A ještě jednu otázku.
Vy prý jste rozšiřoval, že někdy brzy vypukne válka.
To vypukne, co nejdřív.
A nemýlíte se?
To bych nerad, poněvadž je to zaneseno tady ve spisech.
Vy to tedy víte určitě?
Mýlit se může každej, učenej, nebo nevzdělanej blbec.
Mejlejí se i ministři.
- Nemíváte občas nějaké záchvaty? - To prosím nemívám.
Jenom jednou mě málem zachvátil automobil, ale to už je davno.
Tak to stačí. Můžete jít.
Děkuju vám, vašnosti. Moc mé těšilo.
At' žije, panove, císař František Josef I!
Případ je úplně jasný. Vyšetřování je zbytečně.
Ale musíme vyhovět liteře zákona.
Udělejte pét kroků.
- Řekl jsem jen pět kroků. - Mně na pár krocích nezáleží.
Já si nestéžoval, že by mi néco padlo do oka.
Vyceňte zuby. Pořádné!
Takhle se prosím šklebí doga.
Sedněte si.
Přeložte nohy!
Tak ne, úplně volně.
Dovedl byste vypočítat průměr zemékoule?
- Je radium těžší než olovo? - Já ho prosím nevážil!
Poslyšte, umíte zpívat? Zazpívejte nám nějakou píseň.
Beze všeho, pánově. Nemám sice hlas ani sluch,
ale udělám vám to k vůli, když se chcete bavit.
(zpíva) Což ten mladý mnich v tom křesle,
čelo v pravou ruku kloní...
Dál to neumím. Ale ještě znám pár takovejch narodních písniček,
jako "Zachovej nám Hospodine", "Když jsme táhli k Jaroměři"
a "Tisíckrat pozdravujeme tebe". - Já myslím, že to stačí.
- Ješté jednu otazku. - Prosím, prosím.
- Ale pane kolego... - Trvám na svě otázce, prosím.
- Řekněte, kolik je 12897 krát 13863? -729.
(hrava orchestralní hudba)
Tak napíšeme rezultát.
Níže podepsaní lékaři bazírují
na vrozenem kretenismu Josefa Švejka,
vyjadřujícího se slovy
"At' žije císař František Josef I!",
kterýžto výrok úplně stačí,
aby osvětlil stav ošetřovaněho jako notorického blba.
S tím níže podepsaní lěkaři vrací takto vyšetřeného
do ruk příslušných orgánů.
(v hudbě zaznívají zlověstně motivy)
(dramaticka hudba)
To je manifest císaře pána o vypovězení války.
Já to předpovídal, ale v blázinci o tom nic nevědí,
ačkoliv by to méli mít z první ruky.
Jak to myslíte?
Poněvadž je tam zavřeno mnoho pánů důstojníků.
Císaři Františkovi Josefovi I! Tuhle vojnu vyhrajeme!
(zmateně výkřiky, dramatická hudba)
Tak dost! Žádně výtržnosti! Rozejděte se!
Pánové, já to vidím úplně jasné! Tuhle vojnu vyhrajeme určitě.
(smích)
Je mi líto, že jste opět upadl v naše ruce.
Mysleli jsme, že se polepšíte, ale zklamali jsme se.
Řekněte, kdo vás vlastně svádí, abyste vyvaděl takové hlouposti?
Já o žádných hloupostech nevím.
A to není hloupost,
když jste způsobil sběh lidu výkřiky:
"Nazdar císaři! Tahle vojna je vyhrana!"?
Já se rozčílil, když jsem viděl, jak všichni čtou ten manifest,
a nejevjejí žádnou radost, žádný volání slavy, žádný hurá!
A tu já, starý voják, jsem vykřikl ty věty.
Já myslím, že vy na mém místě byste to udělal taky tak.
Když je válka, tak se má vyhrát, to mné žádnej nevymluví!
Přiznavám plně vaše nadšení, ale okolnost, že vás vedl strážník,
ta musela působit spíše ironicky.
Jestli vede někoho strážník, je to těžkej okamžik v životě.
A když i v takovej moment ten postiženej ví,
co se patří, tak to není žádná špatnost.
Vem vás čert, Švejku.
Ale jestli se ještě jednou setkáme,
tak poputujete přímo k vojenskýmu soudu!
Zaplat' pámbu za všechno.
A kdybyste někdy potřeboval čistokrevnýho pejska,
račte se na mě obrátit. - Ven!
Stejné mu nevěřím.
Jaký může mít takový mizera zájem, aby Rakousko vyhrálo?
Zatím ho nespouštět z dohledu.
Vědí co? Půjdeme na něj od lesa.
No... No!
- Dobrý den. - Dobrý den.
Tak už jsem se vrátil. Kdepak máte pana Palivce?
Dali mu deset let. Před týdnem.
No vida, no tak už ma sedum dní za sebou.
A on byl takovej opatrnej.
Opatrnost je matka moudrosti.
No tak mi dejte velkej rum.
- Paní hostinská, co ty párky? - Jo, už pro ně běžím!
Má úcta.
Tak se podívejme, tenhle Čimpera, ve Straškově číslo 5,
prodá hospodářství o třinacti korcích polí, škola, dráha v místě.
To se divím, že vás to tak zajímá.
A to jste vy! Já vás nemohl poznat!
- Já jsem přišel za vami. - No tak jdeme.
Jen sed'te. Potřeboval bych psa.
Toho vám můžu opatřit.
Ježišmarjá, já nešt'astná ženska.
Co jsem komu udélala?
Neplačte, paní. Za tři měsíce vyhrajeme vojnu,
bude amnestie a váš pán se vrátí!
Ale co je mně to platný? Když tady mám horký párky.
A proč sem pořád chodíte? Vždyt' mě přivedete na mizinu!
Tak to dejte sem, já to platím.
A láhev vína. At' něco utratím!
Kdybyste chtěl psa policejního, vím o jednom...
Víte, mně záleží víc na velikosti.
No ten je asi takhle...
Ne, ja bych radši ratlíčka. Malinkýho, lacinýho.
Ratlík není tele, čím menší, tím dražší.
No tak většího...
Víte co? Dejte mi třicet korun zálohu
a já vám opatřím pejska, že se za vami každý ohlédne.
Třicet korun? Tak, a budeme pít litkup.
- Ješté jednu. - Není to moc?
Ona každá legrace něco stojí.
Dneska se mě nemusíte bát, nejsem ve službé.
O politice mluvte, co chcete.
Já se o tom v hospodé nebavím. Ona celá politika je pro děti.
No jo. Nebo pro takový pitomce, jako je Franz Josef!
Hele, pocem, máš mě rád, vid'?
Pane kolego, porad'te mně. Já se chci zapsat k anarchistům.
Co tomu říkáte?
Hele, pocem, a vem si to. A říkej mi Bohoušku, jo?
(opile zpívá) Čeho nabyl občan pilný,
to mu erár sebere...
Neblbněte.
Někdo přijde a budete z toho mít nepříjemnosti.
Bohoušku, co bude s tím ratlíkem? Kam ho mám přinést?
Ratlíkem? Jakýho ratlíka?
Ratlíka! Pepíku, s ratlíkem si nedělej starosti.
Já si pro ratlíka přijdu.
Osobné.
Dobrě odpoledne, pane Švejk!
Dobrý den!
Tak už jsem zase zpátky, paní Müllerová.
Oni žijou?
Nezlobte se, vzala jsem do bytu portýra z noční kavárny.
Byla tady třikrat policie.
Povídali, že jste ztracenej, protože jste rafinovanej.
Pane, vstávejte.
Abyste nezmeškal.
Vodprejsknou a nekecaj!
Mě by mrzelo, kdybyste se u kádru vymlouval,
že jsem vás nechal zaspat mobilizaci.
Tady to máte černý na bílým.
Rukuje se.
- Co je to za volovinu? - Válka!
Ale ja chtél spat do osmi večer.
Mařeno, vstávej!
Dobrý den.
(oknem doléhá vojenská pochodová hudba)
Už je vedou na nádraží.
Lojzíku, ja tě nepustím!
Ježišmarjá, vždyt' ty jsi jako hora. Do tebe se trefjej ajn cvaj!
Mařeno, kruci, neblázni! Deset let v nočním lokále!
Mě nějaká válka nemůže rozházet! No ne? Tak plavem.
(harmonikář zpívávojenskou písničku)
Byla vojna vypsana... (harmonikář zpívá)
Paní Müllerová!
Copak? Zas jich bere to revma?
Podejte mi z almary tu vojenskou čepici.
- Jdu na vojnu. - Co tam budou délat?
Bojovat.
S Rakouskem je to moc špatný, proto mě volají na vojnu.
Už i Čubička píše, že drahou vlast vovinuly nějaký mraky.
Vždyt' se nemůžou hejbat.
To nevadí, pojedu na vojnu ve vozejčku.
Cukrář z vedlejšího domu takovej vozejček má.
Vozili v ném před lety toho zlýho chromýho dědečka.
Ten vozejk se vypůjčí a vy mě na tu vojnu odtáhnete.
(vřava a vesele výkřiky)
Na Bělehrad!
Lidičky, to je psina! Chromej jede do války!
Na Bělehrad!
(hrají pochodovou skladbu)
Na Bělehrad!
Vy se mýlíte, tady to máte černý na bílým.
...aby se dostavil v čistém a střízlivém stavu.
Co je k smíchu na tom?
Tak vidíte, že vážně tahnu do války.
Za císaře pána a jeho rodinu.
(tuba opakuje melodii písně)
Vždyt' je to čackej voják!
Doprovod'te toho muže k odvodní komisi!
Pust'te mě, já toho pana znám. Z Volné myšlenky!
At' žijí bratři Srbové! Mnoga ljeta, živijó!
Lidičky, vždyt' je to tajnej!
Provokatér!
(výkřiky, energická hudba)
(hudba končí oslavnou fanfárou)
Tihle Češi, to je jedna banda simulantů!
Kolik lidí je dneska předvoláno k odvodu?
- 550. - A kolik jich mame odvěst?
- 550. - Tak mi ty umazance přived'te!
Holásek, Josef, pekař.
- Sto šedesat. - Tauglich.
- Kočička Vaclav, číšník. - Tauglich.
- Hrdina Bořivoj, učitel. - Tauglich.
Odneste toho simulanta.
- Švejk Josef! - Hier!
Superarbitrován pro blbost.
A co vám ještě schází?
Poslušně hlásím, že jsem reumatik,
ale sloužit budu císaři panu až do roztrhání těla.
Sie sind ein Simulant!
Toho chlapa hned zavřít!
A odvést k panu doktoru Grünsteinovi.
Ten vylěčí každého.
- Vizita! - Ven z postelí!
Pan doktor Grünstein!
- Macuna, zaducha. - Klystýr a aspirin.
- Kot'átko, hluchoněmý. - To mate od narození?
Vypláchnout žaludek a chinin.
- Pokorný, tuberkulóza. - Dvojnásobný klystýr.
- Švejk. - Zde!
Zatím bez diagnozy.
- Tak copak vám schází. - Poslušně hlásím, reuma.
To je opravdu nahoda, dostat revma, když je světová válka,
a člověk ma jít na vojnu. To vás musí asi strašně mrzet.
Poslušně hlásím, pane Oberarzt, že mě to strašné mrzí.
A nebolejí vás kolena?
Poslušně hlásím, že bolej.
My vás tady vyléčíme lépe než v Píšt'anech.
A mašírovat budete na pozice, až se za vami zapráší.
Pište. Úplná dieta, dvakrát denně vyplachnout žaludek
a jednou za den klystýr, ale pořádný,
až bude volat všechny svaté, aby se to revma leklo a vyběhlo.
A ted' vám dáme nějaké prášky.
To vypijete hned.
Těbůh!
Vás, lumpové, prohlížet nebudu.
Stejné jste všichni simulanti a chcete dezertýrovat z vojny!
Nemyslete si, že máte před sebou nějakýho vola!
Na těchto postelích leželo spousty nemocných,
kterým nic jineho nescházelo než vojenský duch.
A všechny jsem vyléčil svými klystýry.
Ještě za dvacet let budete křičet ze spaní,
když se vám bude zdát, jak jste simulovali u doktora Grünsteina!
Poslušně hlásím, že se mi vrací řeč i sluch!
Bravo! Ale klystýr na cestu dostanete,
abyste si nestěžoval, že jsme vás tady neléčili.
Nejsvétější city byly krásně demonstrovany mrzákem,
ktereho stará matička vezla na vozíku pro nemocné.
"Na Bélehrad!" volal tento syn českého naroda,
který se dal dobrovolně na vojnu, aby osvědčil věrnost panovníkovi
a dal i život za statky svěho mocnaře.
Genug, ma chere, genug...
Jak paní baronka poroučí. Ono to stejně dal není.
Ach, mein Gemahl, generál von Borzenheim, on říkat:
"Český foják, dobrá foják."
Johann!
On musela sofort na Korpskommando, kde ten bravi soldát být.
S reumatismem mezi nas nelez. Ten tu platí jako kuří voka.
Já mám pryč půl žaludku, a stejně mi nikdo nevěří.
Nejlepší je nechat si stříknout petrolej pod kůži.
To máš horečku, že vyskočíš z okna.
Ježišmarjá, já mám hlad.
Já už to nevydržím.
Dneska se mně zdálo,
že jsem jedl lojový škvarky.
- Studený, nebo teplý? - Studený.
To bych nemohl. Škvarky jsou nejlepší husí, dozlatova vypečený.
Prosim vás, přestaňte mluvit o jídle!
Všichni do postelí!
Rychle, rychle!
Má přijet nějaka arcikněžna!
Tak co je? Setsakra, chlapi!
At' nikdo neukazuje špinavý nohy!
A ne abyste si stěžovali, smradi!
Kdo cekne, bude uvázanej.
Poslušně hlásím, že bych tu arcikněžnu uvítal.
Znám takovej moc pěknej proslov.
- Lehneš si! - Poslušně hlásím, že si lehám.
Tak zde máme našeho milého Švejka.
Chová se velmi trpělivě.
- Židli! - Švejk, dva klystýry a židli!
- Pro paní baronku! - Klystýr pro paní baronku?
- Židli! - Aha! Židli!
Český foják, toprá foják!
Kripl foják, moc rat mít český Rakušan.
Já číst fšekno f nofiny.
Johann, kommen Sie her.
Já vám pšinést papat,
kusat,
cucat, kuřit a bumbat.
Pšečetla to.
"Deutschmeister", žaludeční likér pro bojišté i zazemí.
Když je nouze nejvyšší...
Pardon, milostpaní, chtěl jsem říct:
"Pane bože, požehnej nám těchto darů.
Amen."
Jak fójačkovi chutná. On jistě brzy sdráf a chtít do válka!
Zajisté, paní baronko. Nebudu ho zdržovat ani den.
(z oken zní zvonkohra)
Naval cigaretu! Vždyt' já už nekouřil ani nepamatuj...
Tady, cigaretu...
Hab' acht! Hab' acht! Hab' acht!
Tak, vy lumpove, si nevážíte mé dobroty.
Já vám tady pumpuju žaludky, dávám klystýry,
a vy se chcete dobrovolně zabít žrádlem?
Všem vypumpovat žaludek!
- Vy znáte paní baronku? - Je to moje nevlastní matka.
V outlym véku mé pohodila a ted' mě zase našla.
Dejte mu navíc klystýr a potom rovnou do basy.
Nešetři mě!
Mysli si, že na klystýru stojí Rakousko!
A vítézství je naše.
(varhany ve vojenske kapli)
Čuchni si lumpe.
S tou bych nechtěl dostat do nosu. Ta voní hřbitovem.
Tak si to pamatuj, hnuse.
(ministrant zazvoní)
Moment. Já už jdu... (vykřikuje feldkurát za zavěsem)
Ted' uvidíš divadlo. eldkurát bývá obvykle nalitej.
Hab' Acht!
K modlitbě všichni za mnou, co já budu říkat...
Která neděle vlastně je...
Já věděl, že to nepude. Ja jsem pro to, dát vás všechny postřílet!
Já to tvrdím z tohoto božího místa, ničemové,
nebot' vy se váhate obrátit
a jdete raději po trnitý cestě hříchu!
Já bych si vyprosil, aby si tu někdo vodfrkával!
Není kůň a není v maštali!
Pane štábsprofous, vy si take ničeho nevšímáte!
Pamatujte si, že jste vojaci a žádný pitomí civilisti!
A že se musíte dívat i skrze temný mrak v daleký prostor
a vědét, že zde trvá všecko jen tak do času.
No jo, kde jsem to přestal?
Bůh je nejvýš milosrdný, ale jen pro pořadný lidi,
a ne pro ňaký vyvrhel, který se nespravuje jeho zákony
a dienstreglamá!
Modlit se neumíte,
a myslíte si, že je tady ňáký divadlo nebo kinoteátr.
Slyšíte, vy tady dole v těch podvlíkačkách?
Poslušně hlásíme, že slyšíme.
A přece si na mé jednou vzpomenete, že jsem to s vámi myslel dobře.
Z tohoto člověka si vemte příklad. Co děla?
Pláče!
Neplač. Povídám ti, nebreč! Ty se chceš polepšit.
Tak to se ti, chlapečku, tak lehce nepodaří.
Ted' brečíš, a až se vratíš na cimru,
budeš zase ten lump jako předtím.
Tím jsem skončil a žadám, abyste se při mši chovali slušně!
Aby se nestalo jako posledně,
že si vzadu vyméňovali erarní prádlo za chleba! Pohov!
(varhany začínají píseň)
(zpěv) Hvězdo jasná, hvězdo spásná,
nám, po moři plovoucím,
svým dej heslem, svým dej veslem,
dojít k bytům žadoucím.
Pakli slábnu, pakli chábnu,
račiž sluhu zotavit...
Tak tady vas mám.
To je první případ, aby se mně nékdo v kostele rozbrečel.
Přiznej se, lumpe, že jsi brečel jen tak pro legraci.
Poslušně hlásím, že jsem brečel opravdu jen tak pro legraci.
Já jsem viděl, že vašemu kázání schází jeden polepšenej hříšník.
Tak jsem vam chtěl udělat radost.
Vy se mně začínate docela líbit. Proč vůbec sedíte?
Poslušně hlásím, že opravdu nevím.
Já myslím vždycky všechno dobře, a nakonec se mi to obrátí k horšímu.
Jako tomu mučedníkovi na tom obraze.
Přeptam se na vas pana auditora. Abtreten!
Švejk tu není. Co vůbec v těch regálech je?
Kdybys měl aspoň v každým šuplíku flašku.
Mohli bysme je pít podle abecedy.
Tady je v těch spisech takový nepořadek. Takový chaos.
Haló? Zde nadporučík auditor Börnis.
Já bych prosil, pane hejtmane,
nemáte-li tam spis jakéhosi Švejka.
Že musí být u mě? To se divím. Tak promiňte.
To mě samotněho zajímá, co s tím Švejkem vlastné je.
Hledejte, a naleznete, nebot' nesmírně je milosrdenství boží!
- Co karty? Hraješ? - Nepadá mi list.
- Ale vím o jedné žábé, ta ti je néco... -Já potřebuju burše.
Hele, Švejk! A zrovna navrchu.
- Tak, svatý otče, to nepůjde. - Co provedl?
- To nevím, ale byl popraven. - Bibost, jsem s ním ted' mluvil.
- A proč tu je? - To on sám neví.
To říkají všichni. Richtig! Tady někdo přehodil spisy.
A co s tím?
No co, na Švejkovy papíry odsoudíš nékoho jinýho.
To bude těžkě.
To je škoda. Zejtra pořádam večírek, bude pití a slečny...
No přijdeš, ne?
Že to jsi ty, svatý otče, vem si ho.
(smyčce a dechová hudba hrají svižně do kroku)
Koho pořád zdravíš?
To všecko jsou známí.
Ty seš z Prahy? A neutečeš nám?
Kdyby mohl, tak by utekl.
Co by utíkal? Je na svobodě. Tady to nesu. V paketu.
- Co tam máš, v tom paketu? - Jo, to já nevím.
Tak vidíš, nevíš, a mluvíš.
Nevíš, proč tě vedem k polnímu kurátovi?
- Ke zpovědi. - Ke zpovědi?
- Zejtra mě budou věšet. - Věšet?
To se dělá. Říká se tomu duchovní outěcha.
No jo. Tak pojd'.
Halt!
Nur für Militär... Ist jetzt...
Ty bodla bysme mohli sundat. Je to náš člověk.
Ale jak?
- Halt! - Co blbneš?
Hele, ty to tady znáš. Dalo by se někam zapadnout?
Proč ne? Tamhle za rohem.
Hrajou tam na housle, na harmoniku.
Kvěry si date do kuchyně.
- No počkej. O co jde? - No jak jsme spolu mluvili.
Víš? Rozumíš?
Aha! A je to tam bezpečný?
Choděj tam pouliční holky a různá dobrá společnost.
Jdeme.
(zpíva) Na Pankráci, tam na tom vršíčku,
stojí pěkné stromořadí.
Na Pankráci, tam na tom vršíčku,
stojí pěkné stromořadí.
Měl jsem holku namluvenou,
ale jinej mi za ní chodí.
Měl jsem holku namluvenou,
ale jinej mi za ní chodí.
(ženský hlas) Švejku, pocem! Kde té tak vymustrovali?
Švejku, dej se vyblejsknout!
Ježišmárjá, dyt' je to Švejk!
Poklona uctivá, pánové. Ale, pan Švejk!
Prosím, jedno bahníčko.
- Děkuji. - Tak na zdraví!
Tobě bychom na to zdraví vlastně ani neméli.
A proč tě budou jako tento?
Asi se narodil na nešt'astný planetě.
Pro nic za nic člověka nepověsí, musí k tomu být nějaká příčina,
aby se to dalo tento, odůvodnit.
Ve válce se to tak nebere.
Máš padnout na fronté nebo bejt popravenej doma?
Pěšky jako za vozem.
- A nejseš ty nějakej politickej? - Až moc.
A nechme toho.
Ešáci, dejte nam vermut.
Beze všechno, damy. Pane vrchní!
(zpěv) U malýho vokýnka, sedí pěkná blondýnka.
U malýho vokýnka, sedí pěkná blondýnka.
Landšturmáku, pojd' jen blíž, snad se holky nebojíš?
Sotva jsem šáh na kliku, hned jsem slyšel muziku.
Má milá Kamila...
Milostpani, ten vermut, to je vodička. Dejte nám lahev Čerta.
- Ten pán to všechno platí. - Hned.
Já mám chalupu v Holovousích. Na zahradě mám jablka, malináče.
Až pojedu na urlaub, přivezu ti jich třeba padesát kilo.
- A co máš v tom portmoné? - Tam je statní tajemství.
- Tady je to varieto. - Čertíček!
(zpěv) Ty jsi moje racajdička, racajda.
Ty jsi moje, ty jsi moje racajdička, racajda.
Pojd' ven, za pětku ti vstříknu petrolej.
Pudeš nejmíň na tři měsíce do špitálu.
Neboj se, ten pan je medik. Nikdo se nic nedoví.
A budeš mít prima ulejvku.
Medik, ha ha!
(křičí bolestí)
(zpěv) Ty jsi moje racajdička racajdá!
(zní melodie na akordeon)
(hraje klavír, výskání, děvčata radostné piští)
(klavír utichá, kurát vykřikuje šantánovou melodii)
Pojd'te ke mně, kdož máte víno, nebot' žízním!
- Pojd' sem, ty štuclíku. - Jsem syn lovce medvédů!
Co je? Aha.
- Vy jste tady, Švejku? - Poslušně hlásím, paket.
- Máte sirky? - Poslušně hlásím, nemám.
Každej pořadnej voják má mít sirky, aby si mohl připálit.
- Voják, co nemá sirky, je co? - Je bez sirek.
Velice dobře, je bez sirek a vůbec si nemůže připálit.
- Pijete kořalku? - Kořalku nepiju, jenom rum.
Vidíte tohohle pucfleka? Pojd' sem!
Toho jsem si vypůjčil od oberleutnanta eldhubera.
Je to abstinent. Že se nestydíš, pitomče!
Víš, co bys zasloužil? Pár facek!
Tak vy jste se opili.
- Ich melde gehorsam... - Vy jste se opili ve službě!
A za to vás dám zavřít!
Ted' hned zatelefonuju pro patrolu!
(klavír hraje do tance kankán)
Haló? Co tam děláte v tý centrale?
Dejte mi sofort K&K Korpskommando!
Co? Ja vám nerozumím, hergot.
Kolego, neblbni, my přece vedli tebe.
Miláčkové, to už říkal Napoleon,
na vojně se mění situace každým okamžikem.
Já bych pil.
Já se do téch kasáren nemůžu dovolat.
Tak jděte domů. Pamatujte si, že se ve službě chlastat nesmí!
Pane feldkurát.
Milostivá paní, to už je Štědrej den?
Eště... eště kolínskou.
Pane feldkurát. Černá káva.
- Poslyšte, vy. Vy, no... - Švejk.
Švejku, poslouchejte. Nebyla včera nějaká ostuda?
Poslušně hlásím, všechno prošlo hladce.
Jenom když jsem ty slečinky pouštél z baráku,
tak z protějšího bytu vyšel nějakej Turek,
na hlavě mél fez a pokusil se rušit noční klid.
- Jak to dopadlo? -Dal jsem mu přes držku a byl zticha.
To jste neměl délat. To byl pan domácí.
Aspoň ví, že bejt majitelem domu není žádná legrace.
Nám se to stát nemůže, my žádnej dům nemáme.
To máte pravdu. My máme všeho všudy...
My, Švejku, máme všeho všudy šestatřicet krejcarů.
Kdybych byl aspoň rechňákem v magacínu.
Tam bych mohl zcizit soudek rumu. Nebo sádlo.
Ale takhle? Co kdybychom prodali pohovku?
- Za tu by moc nekáplo. - Ne? A tak si ji necháme!
Stejné je to domácího. Víte co, Švejku?
Já vás pošlu na tři adresy vypůjčit si peníze.
Vy půjdete do Brusky k hejtmanovi Šnáblovi.
At' mě půjčí sto korun.
Předevčírem vyhrál v kartach.
A kdybyste tam nepochodil,
půjdete do vršovickejch kasáren k nadporučíku Mahlerovi.
- Není doma? - Vždyt' jsem říkal, že není doma.
- Že šel do kavárny? - To byste musel někde počkat.
Že mám počkat? No dobrá, budu tedy čekat.
Třeba až do rána.
No vida, na kavarnu má, ale dluhy platit, to nikoliv.
Kněz, fujtajksl!
- Pane, neplivejte tady. - A ještě jednou si odplivnu.
Když budu chtít. Takhle. Vidíte?
Jste-li vzdělanej člověk, tak se chovejte slušně, a ne jako votrapa.
Já že nejsem slušnej človék? A co tedy jsem? No co?
Hajzlík jste. Pliváte tady jako ve vlaku.
Pořád jsem se divil, proč všude visejí cedulky,
že plivat na zem se zakazuje, a ono je to kvůli vám.
Voni vás asi všude dobře znají!
Vy... Vy jedna kreaturo! Vy, vy...
Já jsem váženej muž! Pomoc! Pomoc! Pust'te mě!
(zvoní domovní zvonek)
Co blbnete?
Poslušně hlásím, že jsem všechno obstaral, jak jste chtél.
Večeře je připravena v salonu, ted' budu smažit vajíčka.
Na špeku.
- Kdopak nám půjčil? - Poslušně hlásím, že všichni.
Jenom před hejtmanem Šnáblem jsem musel kleknout na kolena.
Je to pěkna potvora.
- Až když jsem mu řekl, že musíme platit alimenty... -Alimenty?
Alimenty. Odbytné holkám.
Vy jste říkal, abych něco vymyslel.
Co hejtman Šnábl?
Bylo tam asi pět pánů pohromadé a ptali se, co je to za holku.
Když jsem řekl, že je moc hezka,
a že jí není ještě patnáct let, tak chtěli její adresu.
- To zas bude vostuda. - Nebojte se, pane feldkurat.
Já jim dal adresu na jednu hluchou paní u nás v ulici.
(zvoní domovní zvonek)
Už jsem vám řekl, že není doma.
- Lžete! Pravě se vrátil. - Ale pro nikoho není doma!
To mě nezajímá. Připravuje se na zítřejší kázání.
Dejte mi pokoj, človéče. Pane feldkurát, musím protestovat.
Na takové jednání nejsem zvyklý.
Můj sluha nečiní dobře.
Host do domu, Bůh do domu!
Poslušně hlásím, že ten pán je hotovej nezmar.
Jako nějakej Bouška z Libně. Osmnáctkrát ho vyhodili od Exnerů
a on se vždycky vrátil, že si zapomněl fájfku.
No dovolte... pane feldkuráte!
Takovej byl vytrvalej, že se mohl stát ministrem.
Doufám, že tu nejsem pro legraci.
- Prosím, posad'te se. - Děkuji.
Máme právě uherak, olejovky, lososa a budou smažená vajíčka.
To se nám to hoduje, když nám lidi půjčují peníze.
Já chci mít jasno a přeji si, abych byl vyslechnut.
Vy jste si přišel pro peníze za tu směnku, nemýlím-li se.
Ano, a doufám, pane polní kuráte, že neodejdu s nepořízenou.
Co to děláte?
Poslušně hlásím, že s tímto pánem už byla malá nepříjemnost.
Švejku, opust'te nás, my máme něco mezi sebou.
Poslušně hlásím, že vás opouštím.
Kdyby nebyla válka, nenaléhal bych.
Mám však smutne zkušenosti.
Nadporučík Janota, dlužil mi 700 korun, padne na Drině.
Poručík Prašek, 2000 korun, zajat na ruské fronté.
Hejtman Wichterle, nadporučík Machek,
zajati v Srbsku, každý se sménkou na 1500 korun.
Chápete me obavy.
- Ale pane, já přece. - Vím, co chcete namítat...
Že duchovnímu nehrozí příme nebezpečí.
Tak prosím.
Polní kurát Matyáš, zemřel před týdnem v Brně.
Nezaplatil mi 1800 korun a jde si do cholerového baráku
zaopatřovat člověka, po kterěm mu nic nebylo.
To je jeho povinnost. Já jdu taky zejtra zaopatřovat.
A taky do cholerovýho baraku.
Vede se tato válka jen proto, aby sprovodila ze svéta mé dlužníky?
Švejku, mě už to začíná nudit.
Řekněte mu laskavě: "Pan feldkurát vám nic nedá."
Nehnu se, dokud nedostanu svě peníze!
V takověm případě si s ním Švejku délejte, co chcete.
To je podvod! Zneužil jste me důvěry!
Žádnej rámus, vy nemravo, pan feldkurát musí studovat.
Já vím, studovat, jak připravit poctivé lidi o peníze!
Co si to dovolujete... (výkřiky)
(zvoní Smrtka staroméstského orloje)
(domovní zvonek)
(opilý zpěv) Katze Wiener Blut... Tralala...
Zaplat'pámbu, že jsme to našli.
Vozím ho přes dvě hodiny, než jsem z něj dostal adresu.
Zaneřadil mi celej pekáč
a peníze z něj nemůžu vypačit.
- Pane feldkurát! - Zastavte! Přestupuju v Nymburku!
Pomoz mi s ním.
Pánové, já do pary nepudu. Já nepudu do páry!
To víš, že nepůjdeš, pojd'.
Dej to sem. Chlastat se nebude!
Sundejte mé brusle!
- Pane feldkurát, to jsem já, Švejk! - Okolo měsíce, kola se dělají...
- Musíme zaplatit fiakra. - Věříte v nesmrtelnost duše?
- A dej mi pokoj. - Může se dostat kůň do nebe?
Kouknou zaplatit, mně utíkají rita.
Pane feldkurát, on chce peníze!
Vem si všecko! Ich kann bezahlen. Mně na nějakym krejcaru nezáleží.
- Krucinál! - Počkej. Prošacujeme ho.
Kdo je mrtvej, at' se přihlásí do tří dnů u korpskommanda
kvůli řádnýmu vykropení.
Slečno, nelechtejte mě.
To je málo, dyt' jsem s ním třikrat objel celou Prahu.
- Víc nemáme. - To jsou kšefty, fuj!
Mně to nechce hořet. Mně do toho někdo fouká.
Já něco chci, ale já nevim co.
Nevíte, co já chci?
Co je mně vlastně do toho, co já chci, že jo.
- Sedni! - Já jsem na světě úplně sam!
Švejku, já se vám musím s něčím svéřit.
- Já jsem bídnej hříšník... - Neválejte se po zemi...
- Moment, ja se vám... - Pane feldkuráte... Lehneš!
Dámy, já mam pro vás báječnou anekdotu.
V Budějovicích byl jeden tambor,
oženil se, za rok umřel. Není to dobrý?
Milostivá, vy mate rozkošnýho chlapečka.
Koukni, co strýčínek přinesl.
Budliky, budlikiky! A já chci koňak. Kde je?
Pojd' sem, pojd' sem...
Tak pojd', pojd' si lehnout. Nebo ti budu muset dat přes držku.
Ty jsi takovej hodnej. Já ti dám svoji sestru.
Haló, pane feldkurát.
To jste vy, Švejku? Kde to jsem?
Právě na vas přišlo malinký delirium.
Včera jsem prohrál všecky peníze. Taky vás.
Já vás, Švejku, prohrál v kartách.
Hodil jsem vás do sparů nadporučíka Lukaše.
Snad to tak nehoří.
Za pár dní seženeme peníze.
Vyloučeno, vyloučeno.
Dluhy z karet, to jsou čestné dluhy!
A já jsem důstojník. Habacht!
Abtreten!
Ježíšmarjá! (Švejk si prozpěvuje)
(nadporučík Lukaš si prozpěvuje)
Poslušně hlásím, že jsem tady.
Ukažte se!
- Ješté? - Halt!
Konečně, ted' vypadáte aspoň přibližně jako voják.
- Vyfásoval jste i mantl? - Poslušně hlásím, i mantl.
U mě je vojna jako řemen. Víte, co je důstojnický sluha?
Burš, pucflek neboli fajfka.
Jestliže řeknu: "Skočte do ohné!",
tak do toho ohné musíte skočit, i kdyby se vám nechtélo.
Kam to koukáte?
Poslušně hlásím, že je tam harckej janár.
- Máte cit a lásku ke zvířatům? - Já mam nejradši psy.
- Kdybyste snad chtěl... - Mám rád psa, jako společníka.
- Měl jsem jednou stájového pinče. - Stájovej pinč je nejlepší!
Každemu se nelíbí, on má takové tvrdě vousy,
že vypadá jako propuštěnej trestanec. Ten je tak vošklivej, až je krasnej.
Až budete mít příležitost, nějakého psa mi přived'te.
Šavli.
A pamatujte si, u mě musí bejt pořádek, čistota a žadné lhaní!
Miluji poctivost, nenávidím lež a trestám ji bez milosti. Rozumíte?
Poslušně hlásím, že rozumím. Není horšího, než když člověk lže.
A co se týká tý poctivosti, to je moc hezká věc,
protože s ní člověk vždycky nejdál dojde.
To je jak závody v chůzi, jak začne někdo běžet, je dištancovanej.
To se stalo mýmu bratranci.
Poctivej člověk je všude váženej, ctěnej,
spokojenej sám se sebou, cejtí se jako znovuzrozenej,
když jde ležet a může si říct: Dneska jsem byl zase poctivej.
Pan polní kurát vás rekomandoval jako ohromného pitomce.
A myslím, že se nemýlil.
Poslušně hlásím, pane,
že jsem byl superarbitrovan pro blbost.
Od regimentu nás tenkrát kvůli tomu pustili dva,
mě a pana hejtmana von Kaunitz.
A ted' to hlavní. Ke mné chodí dámy.
Stává se, že některá zůstane přes noc.
V takověm případě nosíte snídani do postele.
Ale pozor! Nevstupovat, dokud nezazvoním.
(zní zvonek)
Slyšíte?
To já vím, co to je, přijít v nevhodnou chvíli.
Jednou jsem měl u sebe slečnu a posluhovačka nám přinesla kávu
zrovna ve chvíli, kdy jsme se náramně dobře bavili.
Lekla se, polila mně tím horkým kafem celý záda a ještě řekla:
"Dej Pánbůh dobrýtro!"
Mám dneska službu, přijdu v noci. Uved'te do pořádku byt.
Poslední sluha pro svou ničemnost odjel s marškou na pozici.
A nikoho do bytu nepouštějte.
(zpěv dívek) Lístečku dubový, nepadej do vody,
lístečku dubový, nepadej do vody,
vzala by té voda, bylo by tě škoda, lístečku dubový.
(zvoní domovní zvonek)
- Vy jste sluha pana obrlajtnanta? - No, to jsem.
Proč jste neotevřel? Proč mě necháváte civět za dveřmi?
- Já jsem... -Neslyšel. Nelžete, dobře víte, že jsem zvonila!
Odneste me kufry do pokoje.
Bez svolení pana nadporučíka to nejde.
Povídam, abyste odnesl ty kufry do pokoje.
Mám rozkaz najít stájového pinče.
O vašich kufrech mi není nic známo, damo.
- Tak vy ty kufry neodnesete? - Už jsem řekl.
Dokud nedostanu vojenskej rozkaz, neznám bratra.
Ted' zavřu byt a cizí osobu nemůžu tady nechat.
- Prosím. - Vy jste se zblaznil.
Přijela jsem k panu nadporučíkovi na návštěvu.
To zname. Jako jednou u nas v ulici přijel k cukráři Běličskýmu člověk,
a když nebyli doma, otevřel šatník a utekl.
Naposledy vás vyzývám, abyste odnesl ty kufry!
Dovolte! Mně je tady celej byt svěřenej!
Já jsem za každou maličkost zodpovědnej.
Je mi opravdu líto, že musím s vámi takhle mluvit,
ale na vojně musí bejt pořádek.
Doneste to panu nadporučíkovi.
Tady máte pět korun od cesty.
- Já zde počkám na odpověd'. - Z toho nekouká nic.
Nechte si pět korun a pojd'te s sebou ke kasárnám,
já to vaše psaníčko odevzdám a tam si počkáte na odpovéd'.
Zavírame!
(svižná dechová hudba)
- Co je? - Poslušně hlásím, dopis.
Ta dáma píše, že jste dobytek. Co jste jí udělal?
Poslušně hlásím, že nic.
Ona se chtéla usadit v bytě a hned s kuframa.
- Cože? - Já jí to zamezil.
Ve Vojtěšské ulici si vzal jeden čalouník k sobě slečnu,
jenom na jednu noc a pak ji nemohl z bytu vypudit.
Až ji musel otravit svítiplynem a sebe taky.
- A kde je ted'? - Čeká před bránou.
Podle rozkazu, milostivá paní, mám se k vam chovat slušné
a udělat, co vám na očích uvidím. Dostal jsem na to sto korun.
Obstarejte fiakra.
(klidná orchestrální hudba)
(z gramofonu hraje skladba, dáma pobrukuje melodii)
Dobrá že víla té posílá k nám... (zpěv)
(z gramofonu se rozehrává kankan)
Tak co tomu říkáte, Švejku?
Hlavní válečnej stan by napsal:
"Po úhybných manévrech jsme se zakopali
v předem připravených pozicích."
(napouští vodu do vany)
(zvoní zvonek na posluhu)
(opakovane zvonéní)
- Tak Švejku, kde jste? (z koupelny) - Poslušně hlásím, že jsem zde.
Pojd'te sem!
Dovnitř?
Ovšem. Chci, abyste mi umyl záda.
Nechtéla byste s tím počkat, až přijde pan oberlajtnant?
Ne, ja to chci hned. A od vás!
(večerní polnice)
(romanticka hudba)
(polnice troubí večerku)
- Všechno v pořádku? - Poslušně hlásím,
že jsem vyplnil všechna přání milostivý paní dle rozkazu.
Děkuji vám, Švejku. Měla těch přání moc?
Asi šest.
Ted' spí jako zabitá. Udělal jsem jí všecko, co jsem jí viděl na očích.
Jsem rád, že se na vas mohu ve všem spolehnout.
Poslušně hlásím, že tady čekám.
Pozval jsem vás, ponévadž se musíme důvěrně poradit.
Co je noveho doma? Co dělá?
Rozbila tu velkou lahev s kolínskou vodičkou.
Tam je smradu jako u holiče.
Co budeme dělat?
Já jsem vás varoval. To jednou nějakej...
- Ta ženská musí pryč. - Nejvyšší čas.
Nebo nás oba utahá jako kot'ata.
- Ale jak? - Poslat ji expres rekomando domů.
Loni byl takovej podobnej případ ve Všenorech.
Pošleme panu Wendlerovi telegram.
Jako nějaký dobrý anonymní přítel. Napíše se:
Adresa vaší choti je ta a ta.
- Vy jste ji přece nezval. - No ovšem.
Sám říkáte, že ten obchodník s chmelem je inteligentní,
takže i kdyby padlo těch pár facek...
Pojd'me na poštu.
(dechově nastroje hrají rychlou melodii)
Kde je? Aha, tady! Katy!
- Katy! - Můj muž. Pan nadporučík Lukáš.
- Nějaký anonym poslal telegram s adresou. -Taková sprostota!
- Není libo? - Děkuji.
- Pardon. - Nechcete se posadit?
- Jste jisté unaven. - Děkuji.
Jsem velice rád, že jste mě tu zastihl.
Žiju totiž v kasárnách,
a tak jsem mohl milostive paní nabídnout pohostinství.
Ze starě známosti. (Katy práskne dveřmi)
Katy je divná ženská. Vzpomněla si, že si bude léčit nervy.
Já byl zrovna na cestách, vrátím se,
dům prázdný a Katy nikde.
A vy, pane nadporučíku, brzy pojedete na pozici?
Jakmile skončím školu jednoročáků.
Potřebujeme nové důstojníky,
je smutné, že každý chce zůstat obyčejným infanteristou.
Jako by nikdo neměl zájem na válce.
Mýlíte se. Já se velice zajímám, co se děje na frontách.
Válka ochromila náš obchod chmelem. Ale doufám, že to nebude trvat.
Naše situace je velice dobrá.
Karpaty a Beskydy jsou naše pevne opěrné body.
Stačí mocný úder a nezastavíme se až v Moskvě.
(orchestr hraje klidný valčík)
Dovolte, slečno, kudy se jde na Žižkov?
To musíte jít tady zpátky.
Potom přes most, až k Prašný bráně, pořád rovně.
- Vy asi taky nejste z Prahy? - Ne, já jsem z Vodňan.
Z Vodňan? To jsme nedaleko! Já jsem z Protivína.
Tak to znáte na náměstí řezníka Pejchara!
- To je bratranec! - Nepovídejte!
Nejste vy Jarešů?
- Jsem! -A kterýho Jareše? Toho z Ražic?
- Z Ražic. -A ještě rozváží pivo? - Pořád.
- Tomu už musí být hodně přes šedesat. -Osumašedesat mu bylo!
To jo. No jo.
Lux! Lux!
(pronikavý zvuk píšt'alky) Lux!
V Belgii vyhořely tři pivovary, kam jsem dodával chmel.
Rovněž pivovar ve Lvově lehnul popelem.
Půjde-li to takhle dal, jsem úplně zničen.
Katy, proč ješté nejsi? Mě to všechno tak rozčiluje.
Ztráty v obchodé a ještě rodinne starosti.
Loni utekla s jedním suplentem až do Záhřebu.
Prodal jsem tam při té příležitosti v pivovaře 600 žoků chmele.
Tak co bude s mými kufry?
Ano, drahoušku, vše je připraveno.
Dole čeká auto.
- Pane nadporučíku. - Milostivá paní!
Proč jste se mě nezastal? Dovolíte, aby mé odvedl?
- Tak, budeme se poroučet. - Prosím.
Poroučím se, pane nadporučíku.
Kdybyste byl náhodou raněn, přijed'te k nám na zotavenou.
Tak pojd'! Polez!
Poslušně hlásím, tady vedu čistokrevnýho...
Stájového pinče.
On si musí teprve zvyknout.
- Jak se jmenuje? - Max. Zejtra dostanu rodokmen.
Dejte ho zatím do kuchyně.
Pojd'. No pocem!
Nemrač se tak, pitomče.
Když se to vezme kolem a kolem, každej vojak je ukradenej z domova.
(orchestrální mezihra)
(klidná hudba nahle končí)
Halt!
Pane nadporučíku, nižší šarže musí vždycky dát čest vyšší.
To nebylo zrušeno. Za druhě.
Odkdy chodí důstojníci s ukradenými psi po promenádě?
- Pane plukovníku, ten pes... - Patří mně! To je můj Lux!
Nečetl jste inzerát, že plukovník von Zillergut hledá svěho pinče?
- Nečetl. - Cože?
Vy jste nečetl inzerat, který dal do novin vaš představený?
To je pěkné. V době, kdy denně na bojišti ztrácíme stovky vojaků,
a inzeráty se nečtou!
To je disciplína?
To bych mohl inzerovat sto, dvě stě, tři sta let.
- Ujišt'ují vás, že podruhe... - ... se to nestane. O to se postarám.
Pošlu vás do Budějovic. Tam se formuje maršbatalion.
Tak. Zatím se můžete procházet.
...byly svedeny úporně boje u Medzilaborce.
No jo, tak to je tadyhle.
(prásknutí dveřmi)
Švejku! Vy jste ukradl psa.
- Já ho neukradl. - Ale věděl jste, že je kradený?
To jsem věděl.
Švejku!
Víte, že bych mél chut' vás poslat před polní soud?
Ale oni by vás stejné osvobodili.
Protože něco tak pitoměho ve svém životě nevidéli.
Proč jste mi tu bestii vodil?
- Abych vám udělal radost. - Ježišmarja!
Víte, co je to maršbatalion?
Maršbat'ák. Marška je marškumpačka.
My to tak zkracujem.
Tak se připravte. S tím maršbat'ákem pojedeme co nevidět na frontu.
- Máte radost? - To bude néco nadhernýho!
Když oba padneme spolu za císaře pán a jeho rodinu.
(závěrečná dechová hudba)